USA:s flyg- och flottstyrkor...
har genomfört flera anfall mot terroristbaser-
Pan Am Flight 103 har kraschat i staden Lockerbie.
Han står bakom terrorangrepp i Afrika, Europa och Mellanöstern.
Det håller inte, denna aggression mot Kuwait.
... hans obevekliga terroristjakt.
Vi gör ingen åtskillnad-
Hangarfartyget Cole attackerades under tankning i Adens hamn.
Ett terrordåd.
En tarvlig och feg handling.
Nästa låt är en gammal goding.
...tills han stoppas.
Jag hade det precis framför ögonen men anade inget.
Ett plan har flugit in i World Trade Center.
... tusentals flyr-
Vi måste, vi ska förbli vaksamma hemma och utomlands.
Du är den smartaste och dummaste jag känner.
Jag hade inte fel. Jag var den enda som hade rätt.
Döda dem.
Döda allihop.
Sätt fart på varenda ambulans ni har.
Tidigare i Homeland:
Det var inte jag!
- Vi måste sticka. - Vadå sticka? Vart då?
Ingen kommer att tro dig.
Vad gör vi här?
Aktiverar min livförsäkring. En kompis möter oss vid gränsen.
Hon kör till Montreal. Där tar vi en båt till Newfoundland.
Gränsen är några km bort.
Du hänger inte med, va?
Kan inte.
Har du sett tidningen än?
"CIA-tjänsteman länkad till Langley-bombaren."
Tjänstemannen i fråga har fått diagnosen bipolär.
Carrie har ringt en journalist.
Hon tycker tydligen att de bör få "hennes sida av saken."
- CIA:s story ska sätta dit mig. - För vadå?
Nicholas bär inte ansvaret för Langley-bomben.
Visste Saul Berenson det när han vittnade?
Självklart. Han snackade bara en massa skit.
- Har du sagt att jag är här? - Vi har order om tvångsintagning.
Hon har slutat ta sina mediciner.
Såvida du tycker det är en god idé.
Ni måste faktiskt hjälpa mig.
Släpp mig.
Det här är ett jävla skamgrepp!
Carrie.
Jag är hemskt ledsen.
Dra åt helvete, Saul.
- Fan, vad har hänt honom? - Nånting gick fel.
Jag ser det.
Ett bakhåll. Andra sidan gränsen.
Esme.
Jag ska undersöka dig nu.
Är du läkare?
Intressant fråga.
Jag vet-
Det här gör ont.
Kan nån göra nåt åt lamporna?
Du har förlorat mycket blod och fått en hypovolemisk chock.
Vi ska stoppa blödningen.
Det här hjälper mot smärtan.
Det räcker. Vi får inte skapa hjärtstopp.
Paco.
Du måste hålla i en sak här. Kan du det?
Ta din hand och lägg den precis här.
Känner du det?
Att det dunkar?
Just det, nyp till.
Släpp inte!
Var är lamporna?
Jag kan inte jobba med blinkande lampor.
Var är mina lampor?
Snyggt.
Esme.
Överlever han?
Beror på.
Hur gammal var antibiotikan?
Han klarar sig, han är stark.
Du vet ju vem han är.
Inte den blekaste aning.
En anonym främling med två kulor i magen.
Fast rent hypotetiskt...
jag undrar ju.
En amerikansk flykting landar i ens knä...
med prispengar på sitt huvud.
Tio miljoner dollar, död eller levande.
Varför gör man så mycket för att hålla liv i honom...
när man bara kunde inkassera belöningen?
Han kanske har gjort nån en tjänst nån gång.
Måste ha varit en helvetes tjänst!
Stilla.
Ingen feber.
Tack.
Nej, jag vill gå upp.
Jag vill-
Inte mera, jag kan inte tänka.
Snälla, inte mera.
Hjälp mig upp.
Jag måste se.
- Var är jag? - I Caracas.
Ditt nya hem.
Du ska inte vara uppe.
Du måste vila.
Du har tur som lever.
Colombianerna dödade dig nästan.
- Du har prispengar på ditt huvud. - Jag vet.
Mycket pengar.
Du är inte säker, inte ens med mig.
Min plånbok är borta och...
mitt pass också.
Nån tog dem. Jag kunde inte hindra honom.
Jag behöver passet för att resa.
Oroa dig inte för det.
Jag kan inte skaffa nåt nytt.
Bli frisk, bara.
Jag ska försöka hitta den som tog dina grejor.
Varför vill du hjälpa mig?
Du känner Carrie Mathison.
Jag också.
Stanna på den här våningen.
Tack.
Det känns bra...
att gå.
Att gå?
Att gå.
Vi går.
- Vi går. - Ja, vi går.
Med käpp.
Vi går med käpp.
Ja, tack.
Jag ordinerar vila...
och du går på strövtåg.
Paco?
Vandrar kors och tvärs i huset. Vad tänkte du på?
Esme.
Säkert?
Du verkar ha mycket ont.
Jag överlever.
Det är du bra på, va?
Vad kom du fram till?
- Vadå? - Av vad du såg.
Den oläkbara varböld som vi kallar hemma.
De kallar den Davidstornet.
Och det gäller inte kung David, Gud förbjude.
Utan David Brillembourg...
en speciell egocentrisk bankir som beställt det.
Tyvärr dog David innan det hela stod klart...
och då dog hela ekonomin...
och byggandet upphörde.
De hemlösa flyttade in och- voilà.
- Men om du hatar det- - Sa jag det?
Men varför är du här?
En farlig fråga.
"Varför är jag här?"...
leder till "Varför är du här?"
Fattar du?
Vi är här för att världen därute är fördömande och grym.
Vi är här för att vi accepteras här.
För att vi hör hit.
- Jag tänker inte stanna. - Självklart inte.
Jag behöver bara hämta krafter.
Behöver inte alla det?
Kom.
Vart då?
Ditt.
Tack.
Är det här-
Är det han?
Den som rånade dig?
Är det han?
Han säger att det var han.
Ja, men...
Vänta lite! Nej, inte så!
- Du behövde väl inte döda honom! - Inte?
- Nej, det gjorde du inte. - Bra.
Då låter vi folk råna oss, då.
Om de känner igen dig, som har 10 miljoner dollar på ditt huvud?
Vad hindrar dem från att säga: "Jag vet var han är"?
Gå tillbaka till ditt rum.
Vart ska du?
Nån annanstans.
Har du pengar? Jag behöver dem.
Har du pengar?
- Gå inte. - Jag kan inte stanna här.
- Du där, stanna! - Jag ska ut.
Jag måste härifrån.
Jag går ut dit, jag måste härifrån.
Vart då?
Vart ska du?
- Ut. - Vart då, ut?
Till nästa ställe.
Jag har flyttats från ställe till ställe, hit och dit.
Du blev nästan dödad.
- Jag kan inte stanna här. - Varför?
- Är det inte gott nog? - Så menade jag inte.
Det här är inte gott nog åt dig?
Är det för tjuvens skull? Blev du arg?
Jag uppskattar allt ni har gjort, men jag mår bättre nu.
- Vad betyder det? - Jag klarar mig själv.
- Jag måste till nästa ställe. - Det finns inget nästa ställe.
Va? Det måste finnas.
- Vet Carrie om att jag är här? - Ingen vet.
- Vi måste berätta för henne. - Ringa henne på telefon?
- Nej, jag menar inte så. - Eller...
skicka ett vykort? Vi kan ringa CIA, så kommer de med 10 miljoner.
Vi delar, fifty-fifty.
Jag säger det för sista gången.
Carrie vill inte veta var du är.
Det här är slutet för dig.
Vägens slut.
Grabben tycker att du är otacksam.
Jag sa att du bara är förvirrad.
Men han har rätt.
Det är ditt hem.
Det är ingen lätt sak att acceptera, jag vet.
Du har inte planerat. Det här.
Det måste ha skett nåt misstag, osv. osv. -
Rösterna i ditt huvud är inte dina vänner.
Du måste jaga bort dem.
Tyskarna som uppfann det...
hade ett namn på den medicin som hjälpte mot det.
Hero-iskt.
Det är drogen, så att du slipper-
Ut.
Kom, Paco.
Jag sov i 6 timmar igår.
Vet inte när det hände senast.
Med tanke på allting känner jag mig rätt klar.
Dricker du nog med vatten?
Det tror jag.
Huvudvärk?
Det släpper.
Inte första gången jag tar litium.
- Yrsel? - Nån gång, inget outhärdligt.
Kan du berätta för Saul Berenson hur mycket bättre jag mår?
Varför tror du att jag har kontakt med honom?
Det är väl åt honom du gör anteckningarna.
- Tror du jag rapporterar till CIA? - Jag vet det, och det är okej.
Säg till Saul att jag är ledsen att jag sabbade det, jag gör inte om det.
Vadå "sabbade det"?
Att jag la av med medicinerna. Det var dumt.
Du sa till dr Harlan att du blev slö av dem.
Vilket kanske inte är så dumt.
Det här är en riktig kovändning.
Efter tre veckor här är det svårt att gå och sura.
Gjorde Saul dig en tjänst som sydde in dig på sjukhus?
Ja.
Gjorde slut på din relation till en misstänkt terrorist.
Det var så han vittnade, va?
Ja.
Tycker du att det var rätt att göra så?
Ja.
Ärligt?
Carrie...
säg sanningen, och bli frisk.
Frisk från vadå? Jag är ju inte här för att jag är galen.
De vet inte vad de ska göra med mig.
- Ingen har sagt att du är galen. - Nej, men jag är ju på psyket.
Ju fortare jag får tala med Saul, desto snabbare kommer jag hem.
Sen kan du återgå till ditt och göra nåt nyttigt istället.
Vad skriver du?
Det var olämpligt sagt, förlåt. Fan!
Om du vill ha besöksprivilegier får du samarbeta mer.
Jag vet.
Sen är det ju verkningsgraden av din medicin.
Okej, förlåt, jag-
Kan du hälsa Saul att jag mår mycket bättre?
De ser dig.
- Du får inte göra så. - Jag måste.
Han visste-
Han visste vad som hänt.
Sluta, snälla.
Jag kan inte stanna här.
Jag kan inte.
Jag måste härifrån, gå ut. Jag kan inte leva här.
Inte aquí.
Jag dör här.
Det finns ingenstans att gå.
Det finns ett ställe.
Det finns det.
Det finns ett ställe.
- Men min far har sagt- - Det finns ett ställe.
Moskén.
Kan du hjälpa mig?
Men det här var väl stiligt!
- Är det en liten balkong? - Ja.
- Jättefin! - Tack.
Mike, Sarah, kom och titta.
Visst är det fint? Titta på detaljerna.
- Får jag gå på toaletten? - Javisst.
Att du inte målar det lite!
- Carrie, är du där? - Det är okej, jag måste bara ut.
- Vad hände? Mår du bra? - Jag bara måste bara därifrån.
- Du blöder. - Va?
Fan!
Om du skadar dig måste jag få veta det.
- Jag mår fint, sa jag. - Du sa det, ja.
Får jag se-
Det blev jobbigt där, bara.
Jag tar litium, jag deltar i gruppen.
Jag gör allt de ber mig om.
Det är allt.
Allt är bra nu.
Det är okej.
- Säg inget, snälla. - Okej.
- Lova att det inte händer igen. - Jag lovar.
- För om det gör det- - Nej då.
Jag blev bara så frustrerad.
När det händer mig brukar jag andas djupt och räkna till 10.
Upp med hakan, Carrie. De glömmer inte bort dig härinne.
Det har redan kommit nån och frågat efter dig.
- Vem då? - Vet inte-
- Tog du inte hans namn? - Han sa det inte.
Han frågar om dig och hur du mår, men vi säger ingenting.
Säg till om han kommer igen. Jag måste träffa honom.
- Så fort du får besöksprivilegier. - Nej, tidigare, det är ju Saul!
Kom, nu går vi tillbaka till din grupp.
Lovar du det?
- Jag har riskerat jobbet en gång. - Det är det sista jag ber om.
Folk ser dig, de vet.
Imamen anger mig inte.
De hjälper mig, jag är muslim.
Jag. Muslim.
Flykting.
- Ta mig med. - Va? Nej-
- Lämna mig inte här. - Nej, jag kan inte ta dig med.
Herregud, förlåt, men jag kan inte.
Jag är ledsen-
Nån är här för att träffa mig. Jag vill ha en hissnyckel.
- Du får vänta i mötesrummet. - Jag har ett besök jag måste träffa.
- Du står inte på listan än. - Snälla, han väntar på mig.
- Du måste lugna dig. - Jag är lugn.
- Var är Abby? - På rast.
Kan du hämta henne? Han går snart härifrån.
- Nu får vi tala om det här. - Var fan är Abby?
- Vad händer? - Nån är här för att träffa mig.
- Han är därnere. - Okej, jag tar hand om det här.
Vi går till hennes rum. Kom nu.
- Det är Saul. Jag såg honom. - Inte så högt.
UTGÅNG
Du är ingen muslim.
Du är terrorist.
Nej, vad gör ni?
- Saul? - Hej.
- Vem är du? - Paul Franklin.
- Vad har du gjort i huvudet? - Ramlat. Har Saul skickat dig?
Nej, han hade inte gillat att jag är här.
Jag jobbar åt Bennett, Parr och Hamilton.
- En advokatbyrå. - Jag vet, jag känner till er.
Finns det nånstans vi kan prata lite ostört?
Esme.
Jag sa: "Inte gå"...
men du gå.
Så här går det. Vi råkar alla illa ut.
Nu stannar du här.
Det här är ditt nya hem.
Du äter, sover, skiter och dör här.
Carrie kan inte rädda dig, ingen kan.
Förstått?
Förstår du mig?
Ja.
Och håll tassarna borta från min dotter.
Håll dig borta.
Du har varit en stygg pojke.
En riktigt stygg pojke.
Hörde att du fick ett svårt förhör.
"Svårt" räcker inte.
Du kan alltså få stanna här ett tag?
En av våra partner vill träffa dig.
Han vet ju var jag finns.
Du förstår visst inte riktigt. Vi ska få ut dig härifrån.
Kan du det?
Varför vill du hjälpa mig?
Jag är ju här för en partners räkning.
- Och vad vill han? - Bara prata med dig.
Om vadå?
Vad det än är, är det viktigt nog för att skicka hit mig.
Jag fattar hur det låter. I din sits skulle jag också bli paranoid.
Du vet ingenting om min sits!
Jag vet att du inte ska vara här.
Att du inte är galen.
Att du inte vill nåt hellre än att åka hem.
Carrie, jag står på din sida.
Är allt som det ska?
Jag försöker minnas var jag hört de orden förr.
- Vilka då? - "Jag står på din sida."
- Jag vet vad du gör. - Vad menar du?
Jag är CIA-tjänsteman. Jag levde på att skaffa bra folk.
- Det här är inget sånt. - Inte?
- Du tror att jag är sårbar. - Inte alls.
Och än värre, du tror jag är svag. Kanske att jag med rätt argument...
skulle vända mig mot de personer som har gjort detta mot mig.
Nej, säger jag.
Vem du än jobbar för, syrier, israeler, iranier...
säg dem det.
Säg dem att jag hellre dör härinne.
- Du ser inte klart. - Jaså, var missade jag?
Medicin.
Carrie?
- Är allt okej? - Jag vill ha min medicin.
Vad ska vi göra med dig?
Jag kan inte stanna här.
Det kan du visst.
Det är som hålet i Irak. Jag klarar det inte en gång till.
Du hittar säkert på nåt sätt.
Vart du än går...
dör andra människor.
Men du överlever alltid.
Har du märkt det?
Precis som en kackerlacka.
Du finns bergis kvar t.o.m. efter den sista atombomben.
Du hör hit.
Har jag rätt?
Kom med nu.
Översättning: Eva Söderqvist